Tystnad! Stå upp.
Alla som har något att anföra
inför domare med rätt att pröva och döma brott,
vilka faller inom brottsmålsdomstolen,
må träda fram nu. Gud bevare drottningen.
Vilken vacker dag. Jag hoppades på lite solsken.
All dimma gör att man uppskattar solen. Drar det?
-Ska jag veva upp fönstret? -Du pladdrar för mycket.
Hade jag vetat det, hade jag förblivit komatös.
Den här väger ett ton.
Ni har legat på rygg i två månader, så var lite försiktig.
Det måste vara underbart att bo och arbeta på juristkollegiet.
Ni advokater är ena lyckostar. Jag skulle gifta mig med en.
Han var blindtarmspatient och friade så fort han kunde sitta upp.
Men då fick han peritonit och strök med.
Han var en lycklig sate.
Pyttesmå steg, för det var en pytteliten hjärtinfarkt.
Håll snattran!
Min käpp.
Nu kommer han.
God middag. Tack så mycket. Fortsätt arbeta nu.
Sir Wilfrid, jag vill läsa en välkomstdikt för er.
Mycket rörande, men läs den på fritiden.
Återgå nu till arbetet. Vad är det med dig?
Inget. Jag är bara glad att ni är er lik.
Blir ni mer sentimentala, återvänder jag till sjukhuset.
De tar inte tillbaka honom. Han skrevs inte ut,
han relegerades för olämpligt uppträdande.
Sätt dem i vatten, pladdermaja. Följ med, Carter.
Vilket rum... Det är gammalt och instängt.
Ändå har jag saknat det.
Jag har saknat dig också, din gamle räv.
Jag är inte religiös, men jag tände ett ljud när ni rullades iväg.
-Det var vänligt. -Det var för min egen skull.
Vart skulle jag ta vägen om det hände er nåt? Efter 37 år?
Är det så länge?
Det är 1952 nu. Det var 1915. Mordet i Shepherd's Bush.
Apotekaren som var anklagad för att ha förgiftat sin farbror.
Min första mordrättegång. Jag var mer rädd än den tilltalade.
Jag tappade peruken när jag skulle protestera. Var är den?
Här.
-Jag har vaktat den. -Hoppas den fortfarande passar.
Jag gick ner 15 kilo på sjukhuset.
Men huvet har väl inte krympt.
Vad är det här?
-Malkulor. -Får jag inte praktisera mer?
Givetvis. Advokaterna står på kö.
-Vi har flera intressanta resuméer. -Så ska det låta.
Ett skilsmässomål, en skattetvist och ett ersättningsanspråk.
Elementära fall med fina arvoden.
Ni får inte åta er några brottmål. Läkarna har...
Läkarna! De har förvägrat mig alkohol, tobak och damsällskap.
Lite roligt måste jag få ha.
Jag är ledsen.
Skaffa en större ask och lägg mig på hyllan.
-Dags för er tupplur. -Försvinn!
Dags att sussa. Kom så går vi upp och lägger oss.
-Vi? Vilken hemsk tanke. -Gå upp och lägg er!
När jag låg på sjukhuset,
övervägde jag att strypa dig med ett av dina dränage.
Jag hade erkänt brottet och hållit mitt eget försvarstal.
Ers Nåd och jurymedlemmar, jag åberopar dråp i nödvärn.
I fyra månader har denna påstådda barmhärtighetsängel torterat,
pinat och plågat min hjälplösa kropp
och utsatt min hjärna för ett aldrig sinande pjoller.
Var nu en duktig pojke.
Släpp mig, annars får du smaka på käppen.
-Då kan cigarrerna gå av. -Vilka cigarrer?
De som ni smugglar i käppen.
Ni har ingen rätt att genomsöka min käpp.
På sjukhuset gömde han dem överallt. Han kallades Räven Wilfrid.
-Jag konfiskerar de här. -Kan jag inte få en?
Nej. Gå upp och lägg er.
Några bloss efter maten?
En mörk kväll när hon inte ser,
ska jag sticka ner henne med hennes termometer.
Ni får inte gå upp. Vi har installerat en hiss åt er.
Ni försöker bara göra mig till en hjälplös invalid.
Vilken strålande idé. Låt oss prova den.
Bort! Jag provar den. Det var min hjärtinfarkt.
Tryck här för upp och här för ner.
Jag varnar dig, om den skulle braka ihop,
om jag drattar på ändan...
Den smidigaste flygturen på länge.
-Så där ja! -En gång till så jag lär mig.
Träffas sir Wilfrid? Jag har inte avtalat tid, men det är brådskande.
Vi kan inte åta oss fler mål. Sir Wilfrid har fullt upp.
Det här lär intressera honom. Det är ett allvarligt brottmål.
Absolut inte. Sir Wilfrid är inte frisk nog.
Han får inte förta sig.
Jag är ordinerad trista civilmål.
Beklagar ert hälsotillstånd.
Ni får vända er till nån med yngre artärer.
Lyssna åtminstone på oss. Det här är mr Leonard Vole.
-Han befinner sig i trångmål. -Hur står det till, mr Vole?
Enligt mr Mayhew, står det illa till.
-Ni sölar igen -Håll truten.
Återkom när ni har nåt mindre stimulerande.
Som en brevbärare biten av en hund.
Det var tråkigt, men jag förstår. Krya på er.
Åh, nej!
Vi kan inte åta oss målet, men jag vill hjälpa en vän.
Några goda råd kan inte skada.
Följ med... Nej, inte du. Bara Mayhew.
Vår tupplur!
Börja utan mig.
Det är ditt fel. Du tillät det.
Det är inte mitt fel. Jag sa vad som gällde.
Det är mitt fel. Mr Mayhew tycks tro att det är viktigt.
-Han befarar att jag häktas. -För vadå?
För mord.
Det gäller Emily French. Ni har säkert läst om det.
Välbärgad änka som bor med sin hushållerska i Hampstead.
Mr Vole hade besökt henne.
Hushållerskan hittade henne ihjälslagen.
Målet bygger bara på indicier.
Om jag ger er alla detaljer, kan ni kanske föreslå nåt.
-Jag tänker bättre med en cigarr. -Givetvis.
Han är inte tidigare straffad och har fina krigsmeriter.
-Ni skulle gilla honom. -De har konfiskerat tändstickorna.
Försvaret måste etablera ett alibi för mordkvällen.
-Jag har inga. Jag hämtar en. -Du känner inte miss Plimsoll.
Vi måste vara sluga.
Unge man...
Kom hit, är du snäll.
Din advokat och jag vill att du upplyser oss om en sak.
Visst. Tack så mycket.
Sover ni inte än? Gå upp och lägg er!
-Ge mig en tändsticka. -Jag har inga.
-Jag skulle ju gilla honom. -Men jag har en tändare.
Du har rätt. Jag gillar honom.
Tänk om miss Plimsoll såg mig nu.
Då bör vi försäkra oss om att hon inte gör det.
Strålande! Lika instinktiv som en rutinerad brottsling.
-Tack, sir. -Här.
Du kan ha mördat en medelålders änka,
men du räddade livet på en gammal advokat.
Jag har inte mördat nån.
Christine, min fru, föreslog att jag skaffade en advokat.
Jag kontaktade Mayhew. Han vände sig till er, så nu har jag två.
-Fånigt, eller hur? -Han är överrättsadvokat.
Bara en överrättsadvokat kan föra er talan.
-Jag förstår. -Nu hittar hon inte ens askan.
-Slå er ner. -Tack.
Jag läste i tidningen att hon blivit slagen i huvudet.
Polisen ville förhöra mig då jag besökt henne den kvällen.
-Givetvis samarbetade jag. -Läste de dina rättigheter?
De frågade om jag ville göra ett uttalande.
och förklarade att det kan användas mot mig. Menar ni det?
-Det är för sent nu. -De verkade nöjd.
Verkade nöjda? Han tror att de nöjer sig med ett uttalande.
Inser du inte att du är huvudmisstänkt?
-De lär anhålla dig. -Jag är ju oskyldig.
Detta är England. Man fälls inte för brott som man inte begått.
Vi försöker undvika det.
Men det händer, eller hur?
Självklart. Det hände ju... Adolph Beck.
Han sätt fängslad i åtta år.
-Han var oskyldig. -Han fick upprättelse.
Han benådades, fick ersättning och återanpassades till livet.
Det slutade väl. Men tänk om han hängts för mord?
Hur hade han då återanpassats till livet?
Du får inte inta en sån morbid ståndpunkt.
Förlåt, men det börjar likna en mardröm.
Han är den mest rutinerade överrättsadvokaten i London.
Hör på... Jag kan ha gjort nåt oetiskt.
Jag har rökt din cigarr, men kan inte åta mig målet.
Läkarna har förbjudit mig. Jag är uppriktigt ledsen.
Men vill ni att vi handlägger det,
-rekommenderar jag Brogan-Moore. -Han är mycket skicklig.
-Jag instämmer. -Om ni säger det, så.
Håll i.
Jag vill tala med Brogan-Moore så fort han är tillbaka.
Jag har aldrig sett maken till olydnad. Inte ens under kriget.
Vilket krig, då? Krimkriget, utan tvivel.
Du lär gilla Brogan-Moore. Han är upplärd av mig.
I morse hade jag ingen advokat och nu har jag tre.
Vi borde förklara att jag är black.
-Jag kan inte betala så mycket. -En fjärde advokat får stämma dig.
Han lär inte få mycket. Jag är arbetslös.
Vad har ni arbetat med?
Jag var mekaniker ett tag, men förmannen hunsade mig.
-En dag stod jag inte ut längre. -Och före det?
Jag demonstrerade leksaker på ett varuhus.
Det varade bara under julrushen. Före det testade jag elektriska filtar.
Ni ser mig nog som en dagdrivare. Det stämmer bara till viss del.
Armélivet gjorde sitt till. Jag var stationerad i Tyskland.
Det var där jag träffade min fru.
Hon är en duktig skådespelerska och en underbar hustru.
Jag är ingen vidare försörjare.
Jag har svårt att slå mig till ro här.
Om jag ändå kunde sälja min äggvisp.
Ja, jag är lite av en uppfinnare. Bara små hushållsartiklar.
Små pennvässare, minificklampor...
Men äggvispen tar priset.
Den skiljer också gulan från vitan.
Är det önskvärt?
Om ni var hemmafru, skulle ni tycka det.
Men jag behöver startkapital.
Jag hoppades att mrs French skulle hjälpa mig.
-Hur träffade du mrs French? -Det är en lustig historia.
Det var 3 september. Det är min frus födelsedag.
Jag fönstershoppade på Oxford Street.
Jag dagdrömde om vad jag skulle köpa åt henne om jag hade pengar.
Tycker ni om den här?
Är den inte för galen?
Inte alls. Lite vågad, kanske. Den passar inte alla. Men ni?
-Ni förtjänar uppmärksamhet. -Verkligen?
Absolut, men låt mig föreslå nåt.
Vicka den lite och dra den bakåt, så man ser ert ansikte.
Min buss. Adjö.
Köp hatten. Jag insisterar.
Det var en fånig hatt med blommor och...
Konstigt att damhattar inte provocerar fram fler mord.
Fortsätt.
Jag ville bara vara snäll. Vi skulle ju knappast träffas igen.
-Men det gjorde ni? -Nån vecka senare.
Av en ren slump. Jag försökte sälja äggvispen, men affärerna gick trögt.
Ursäkta? Er hatt är i vägen.
-Det är ni! -God dag.
Skyll er själv. Ni valde den.
-Får jag? -Så gärna.
Tack. Då slipper jag ta av den.
Det där är Jesse James. Han har råkat i ett bakhåll.
Oroa er inte, han skjuter sig ut.
Jag har sett det. Jag går ofta på bio.
Jag har inget annat att göra om dagarna.
Ibland ser jag samma film flera gånger.
-En kola? -Ja, tack.
Ni visste inte att hon var välbärgad?
Inte alls. Vi satt på billiga platser.
Men hon verkade rätt ensam.
Hon och hennes man hade bott i Nigeria.
Han arbetade på kolonialministeriet. Han avled 1945 i en hjärtinfarkt.
Snälla du, inte när jag röker. Fortsätt, unge man.
Jesse James strök till slut med,
och efter filmen bjöd hon hem mig på te.
Så fascinerande. Titta, Janet.
Jag har sett en äggvisp förr.
Men den vispar så snabbt och skiljer dessutom.
Det måste bero på centrifugalkraften.
Den vispar grädde också.
Hörde du det? Den vispar grädde också.
Vi måste köpa en. Är den dyr?
En gåva från uppfinnaren och distributören.
Tack. Den kommer väl till pass. Eller hur, Janet?
Kom så går vi. Köket är Janets domän.
Är det inte lite kyligt här inne? Ska vi tända brasan?
Varför inte?
Vilket trevligt rum.
Hubert och jag skaffade sakerna när vi bodde i Afrika.
Hubert var min man.
Vilken trevlig prick.
Det är häxdoktorns mask. Han bar den när han drog ut tänder.
Hubert kallade honom häxtandläkare.
-Hubert var så fyndig. -Jag kan tänka mig det.
Här är vårt te.
-Ta fram finservisen. -Det behövs inte.
-Det här duger gott. -Citron eller mjölk?
-Vilket som. -Föredrar ni lite sherry?
-Varför inte? -Vi har ingen.
Jo, vi köpte en flaska till jul.
Ni kan få en toddy på ägget ni ödslade.
Slå er ner. Strunta i Janet. Hon kan vara så skotsk ibland.
Jaså? Jag trodde att hon ingick i samlingen.
Jag tar nog också ett glas sherry.
Det känns faktiskt som jul.
Jag hälsade på henne några gånger i veckan. Hon bjöd alltid på sherry.
Vi pratade, spelade kort och lyssnade på Gilbert & Sullivan.
Tänk att hon ligger där i salongen, mördad.
De har avlägsnat henne. Att lämna henne där vore känslolöst
och hälsovådligt.
Berätta om mordkvällen.
Jag kom dit vid åttatiden.
Vi åt smörgåsar och lyssnade på Mikado.
Jag gick vid niotiden. Jag var hemma halv tio.
Jag kan bevisa det och svära på det.
Hur mycket pengar gav hon dig?
-Inget. -Hur mycket?
-Varför skulle hon ge mig pengar? -Hon var förälskad i dig.
Var inte fånig. Hon tyckte om mig. Hon pjoskade med mig. Det är allt.
Varför sa du inte att du var gift?
Men du tog aldrig med henne dit. Varför inte?
Mrs French trodde inte att jag drog jämnt med min fru.
-Stämmer det? -Nej, vi älskade varann.
-Varför trodde hon det? -Hon ville tro det.
-Du rättade henne aldrig. -Jag ville inte förtreta henne.
För att hon var rik? Du var ute efter hennes pengar.
På sätt och vis.
Jag hoppades på ett lån. Bara några hundra pund.
Ett ärligt affärsförslag. Är det så skamligt?
Du visste att hushållerskan var ledig.
Du gick dit för att hon var ensam.
Jag trodde hon kände sig ensam.
Du och den rika änkan var ensamma i huset och lyssnade på Mikado.
Dränkte musiken hennes skrik?
-Hon levde när jag gick därifrån. -Hon var död när Janet återvände.
Huset var uppochnedvänt. Det måste ha varit en tjuv.
Jag gjorde det inte. Hur illa det än ser ut.
Ni måste tro mig. Ni tror väl mig?
Jag gör det nu, men jag var inte säker.
Därför utsatte jag dina ögon och mina artärer för det där.
-Jag ber om ursäkt. -Ingen fara.
Det ser inte bara illa ut, det ser mycket illa ut.
-Du har inget alibi. -Jag gick därifrån klockan nio.
-Tog du bussen? -Jag gick. Det var en fin kväll.
-Såg nån dig? -Christine såg mig när jag kom hem.
Klockan var 21.26. Jag vet, för jag tittade på klockan.
-Min fru kan intyga det. -Älskar hon dig?
Ja, och jag älskar henne.
Ett vittnesmål från en tillgiven fru väger inte särskilt tungt.
Skulle de tro att hon ljög för att skydda mig?
Det har hänt förr. Blod är tjockare än bevis.
-Brogan-Moore. Stig på. -Skönt att ni är tillbaka.
Jag är bara villkorligt frigiven. Du har väl träffat mr Mayhew?
-Hans klient, mr Leonard Vole. -God dag.
Mordet på Emily French.
-Hur står det till? -Rätt illa, tack.
En massa indicier. Inget alibi. Det är en het potatis.
-Vi ger den till dig. -Man tackar.
Det saknades dock motiv.
Vi kan utesluta att han drevs av passion.
Då återstår ett ekonomiskt motiv.
Om mr Vole snyltade på henne, varför skulle han kapa födkroken?
Eller varför döda hönan innan guldägget var värpt?
Det finns inget motiv.
-Håller inte mitt resonemang? -Det verkar rimligt.
Håll till godo. Mr Vole är både lyhörd och rättfram.
Så rättfram att han bett oss stämma honom för arvodet.
Vi får nöja oss med vetskapen att mr Vole har 80 000 pund.
-Vilka 80 000 pund? -De du ärvt av mrs French.
Jag?
De öppnade hennes bankfack och hittade hennes testamente.
-Gratulerar. -80 000 pund!
Jag som ville ha några hundra till äggvispen. Jag måste ringa Christine.
Arvet gör inte saken bättre, eller hur?
-Jag skulle inte tro det. -Nu finns det ett motiv.
80 000 pund är ett mycket starkt motiv.
Nu blir jag anhållen, eller hur?
Det är inte osannolikt.
Det är faktiskt rätt sannolikt. De är på väg upp.
Jag kände inte till testamentet. Jag var helt ovetande.
-Hur kan det då vara ett motiv? -Vi ska åberopa det.
-Vår gamle vän inspektör Hearne. -Kommissarie numer.
Scotland Yard lär gilla dig. Du får lyxbehandlingen.
-Stig på, kommissarien. -Förlåt att vi tränger oss på.
Jag protesterar aldrig mot polisens handlande,
-förutom i rättssalen. -Jag är märkt för livet.
Mr Mayhew, Mr Brogan-Moore.
Leonard Vole. Visitera honom. Han kan vara beväpnad med en äggvisp.
-Är ni Leonard Vole? -Ja.
Jag har en häktningsorder för mordet på Emily French.
Allt ni säger kan komma att användas mot er.
Jag är redo. Måste jag ha handbojor?
Det behövs inte, sir.
Jag har inte ens gripits för att ha låtit hunden gå lös
-eller druckit efter stängning. -Inget att skämmas för.
Kungar, premiärministrar och advokater har suttit på de anklagades bänk.
-Kan ni meddela min fru? -Jag sköter det.
Jag följer med och tillser det hela.
Ni behandlar väl honom väl?
Vill du ha en cigarr? Ursäkta mig.
-Det var vänligt, sir Wilfrid. -Nej, det skulle vara en muta.
Då går vi, mr Vole.
En sak har jag lärt mig. Titta aldrig i skyltfönster.
Adjö, sir.
Han ger ett gott intryck.
-Gjorde ni monokel-testet? -Han klarade sig med glans.
Hoppas det går lika bra i rätten. Det är knivigt.
Åklagaren kommer att ta till det grova artilleriet.
Du har en knallpistol och ett alibi som är hans fru.
Spännande utmaning?
Jag föredrar en mindre utmaning som är mindre spännande.
Miss Plimsoll har ställt ett ultimatum. I säng, annars säger hon upp sig.
Ge henne en månads lön och sparka ut henne.
Ta hand om er själv, annars slutar jag också.
Det är utpressning, men du har rätt.
Min första dag har varit hektisk. Jag behöver vila mig.
Jag ska be mrs Vole komma hit. Kan ni närvara?
Nej, tack. Jag orkar inte med hysteriska fruar just nu.
Miss Plimsoll! Ni är lika förförisk som bödeln.
Ta mig, jag är din.
Var varsam med mrs Vole, särskilt när du berättar om gripandet.
Hon är utlänning, så räkna med hysteri och svimningsanfall.
Ha luktsalt, näsdukar och en skvätt konjak till hands.
Det lär inte behövas.
Det är ograciöst att svimma
och jag får svullna ögon av luktsalt.
Christine Vole.
God dag. Det här är mr Brogan-Moore.
God dag.
-Wilfrid Robarts. -God dag.
Vi har tyvärr dåliga nyheter.
-Jag klarar att höra det. -Ni behöver inte oroa er än.
Leonard har anhållits för mord. Stämmer det?
-Ja. -Jag räknade med det.
Ni visar enastående styrka.
Kalla det vad ni vill. Vad händer härnäst?
Er man kommer att ställas inför rätta.
Kan du förklara förfarandet? Mr Brogan-Moore är hans advokat.
-Blir det inte ni? -Tyvärr inte.
Av hälsoskäl.
Det är synd. Enligt mr Mayhew är ni de hopplösa fallens mästare.
Ser det kanske för hopplöst ut?
Jag ska tala med dr Harrison. Det här var ett stort misstag.
Ett vilohem eller nåt lugnt ställe som Bermuda hade varit bättre.
Du vill bara se mig i mina fasliga shorts.
Kom nu, sir Wilfrid. Tänk inte ens tanken.
Ni måste göra er i ordning för er tupplur.
Sätt på e pyjamasen medan jag bäddar upp.
Efter er tupplur väntar en kopp choklad.
Sen tar vi en promenad runt kvarteret.
Jag tycker synd om den trevlige mr Vole.
Inte bara för att han anhölls. Hans fru måste vara tyska.
Så går det när våra pojkar korsar kanalen. De blir galna.
Regeringen borde förbjuda utländska fruar.
Hur kan vi annars ta hand om vårt eget överskott?
Då så. Hoppa upp i sängen.
Kom tillbaka!
Givetvis visste jag att han träffade mrs French.
Fortsätt.
Han hade på sig ett par gröna strumpor hon stickat åt honom.
Det lär gå hem hos juryn.
Leonard är mycket älskvärd. Han avskyr den gröna färgen
och strumporna var för stora, men han ville göra henne glad.
Leonard har kvinnotycke.
Jag hoppas juryn är kvinnlig. Det blir en triumfartad seger.
Ett frikännande duger. Vet ni att hon testamenterade pengar till er man?
Ja. En stor summa pengar.
Er man hade förstås ingen kännedom om det?
-Sa han det? -Ni antyder väl inte motsatsen?
Nej, jag antyder ingenting.
Hon måste ha sett er man som en son eller brorson.
Tror ni att mrs French såg Leonard som en son?
Ja. Ett helt naturligt och förståeligt förhållande.
Ni är såna hycklare i det här landet.
Ursäkta mig, Brogan-Moore.
-Får jag ställa en fråga? -Varsågod, sir Wilfrid.
Inser ni att er mans försvar utgörs av hans och er utsago?
-Jag inser det. -Och att juryn lär tvivla på
en mordanklagad mans utsago när hans enda alibi är hans fru?
Jag inser det.
Låt oss då försäkra oss om att utsagorna inte skiljer sig.
För all del.
Ni vill väl hjälpa er man?
Naturligtvis. Jag vill även hjälpa mr Brogan-Moore och er.
Så där. Är inte det bättre?
Mrs Vole, detta är mycket viktigt.
Kom er man hem före halv tio kvällen för mordet?
Det stämmer. Han vill väl att jag ska säga det?
Är det inte sanningen?
Givetvis, men jag tror inte att polisen trodde mig.
Jag kanske uttryckte mig dåligt på grund av min accent.
Vi godtar vittnesmål från de som endast talar bulgariska
och måste ha tolk.
Vi godtar vittnesmål från dövstumma, så länge de uppger sanningen.
Ni inser väl att ni kommer att vittna under ed?
Ja.
Leonard kom hem exakt 21.26 och gick inte ut igen.
Det är sanningen, hela sanningen och inget annat än sanningen.
-Älskar ni er man? -Leonard tror att jag gör det.
-Gör ni det? -Är jag redan under ed?
Enligt brittisk lag kan en kvinna inte vittna emot sin man.
-Så behändigt. -Brottet är belagt med dödsstraff.
Åklagaren vill hänga er man.
Han är inte min man.
Vi vigdes, men jag hade redan en man som bodde i Östtyskland.
-Berättade ni det för Leonard? -Nej, så dum var jag inte.
Då hade han inte gift sig med mig och jag hade svält ihjäl.
Men han gifte sig med er och tog med er hit.
-Borde ni inte vara tacksam? -Det är tröttsamt i längden.
Er man älskar er väldigt mycket, inte sant?
-Han dyrkar marken jag går på. -Och ni?
Ni lägger näsan i blöt.
Auf Wiedersehen, mina herrar.
Tack för att ni kom, mrs Vole. Vi känner oss mycket lugnare.
Oroa er inte. Jag ska ge honom alibi och vara mycket övertygande.
Jag kommer att ha tårar i ögonen när jag säger: "Leonard kom hem 21.26."
Ni är en enastående kvinna, mrs Vole.
Jag hoppas ni är nöjd.
-Det kan hon ge sig på. -Ska vi tulla på luktsaltet?
Hon har nåt i kikaren. Men vadå?
Åklagaren kommer att köra över henne i vittnesbåset.
Det här målet blir som Lätta brigadens attack
eller ett självmordsuppdrag. Rätt ensidigt.
Vi har oddsen emot oss. Jag har inte mycket att gå på.
Jag har ingenting.
Låt mig fråga dig nåt.
Tror du att Leonard Vole är oskyldig?
Jag är inte säker.
Jag är ledsen, men jag ska göra mitt bästa.
Det kvittar, Brogan-Moore.
Jag tar över.
Jag har upplyst dr Harrison om ert skandalösa beteende.
Tänd cigarren, miss Plimsoll.
Hörde du mig? Tänd den.
Jag hörde att ni ska representera mig. Jag är oerhört tacksam.
Jag förhandlade med läkarna. Jag förvisas till Bermuda efteråt.
-Tack. -Hoppas vi båda överlever.
Sätt på dig den här. Vi måste fota er.
Du bar den på mordkvällen.
Vi ska låta cirkulera ett foto ifall nån såg dig på vägen hem.
Ställ er mot väggen.
Stå stilla. Ett till i profil.
Är det här nödvändigt? Min fru vet när jag kom hem.
Ett opartiskt vittne vore bättre.
Ja, hon är förstås ett partiskt vittne.
Jag hämtar negativen sen.
Jag förstår det inte. Varför har hon inte besökt mig?
Tillåter de inte det? Det har gått två veckor.
Ge mig rapporterna, Mayhew.
Har ni talat med henne? Har det hänt nåt?
Jag vill läsa upp hushållerskans vittnesmål.
"Mr Vole hjälpte mrs French med hennes affärer, särskilt deklarationen."
Ja, det är krångliga saker.
Hon antyder också att du hjälpte henne med testamentet.
Det är inte sant. Janet ljuger.
Hon gillade mig aldrig. Jag vet inte varför.
Det är uppenbart. Du satte en äggvisp i hjulet på hennes viktorianska hushåll.
Såret på handleden... Skar du dig på en kniv?
Det är sant. Kniven slant när jag skar bröd.
Men det var två dar efteråt. Christine kan intyga det.
Döljer ni nåt för mig? Är hon sjuk? Blev hon chockad?
Hon tog det bra. Det verkade i alla fall så.
De anklagades fruar brukar bli skärrade.
Vi har aldrig varit ifrån varann.
-Inte sen vårt första möte. -Hur träffade du din fru?
I Tyskland 1945.
Det var rätt lustigt. Första gången vi träffades föll taket in.
Jag hade en underhållstjänst i Hamburg.
Jag hade installerat en dusch åt officerarna, så de gav mig permis.
Visa spirorna, Fräulein!
Vi blev lurade på konfekten.
-Fram med dem. -Vi vill ha ben!
Av med byxorna!
Visa benen annars hjälper jag dig.
Ut med er. Sätt fart.
Vi kommer tillbaka, sötnos.
OANSTÄNDIGT
-Vad letar du efter? -Mitt dragspel.
Jag hjälper dig.
-Jag hittade det. -En gång till. Det andas än.
Jag är hemskt ledsen.
Gå. Vi har haft nog med trubbel.
Du får skylla dig själv. Affischen lovade stort.
-Byxorna gjorde dem besvikna. -De tog dräkten i första räden.
Sen resten av min garderob. Nu har de bombat mina byxor.
Cigarett? Tuggummi?
Du bränner min näsa.
-Förlåt. -Ingen fara.
Vill du ha lite kaffe? Jag har en hel burk.
-Vad kostar det? -Vad är växelkursen?
-Är det bönor eller malet? -Det är snabbkaffe.
Kan du koka vatten hemma hos dig?
-Ibland. -Vi tar chansen. Var bor du?
I närheten.
Kom.
Ursäkta, men pigan är ledig.
Vilket hemskt ställe. På ett gemütlich sätt.
Det är bättre nu. Jag hade en rumskamrat. En dansös.
Hon gifte sig med en kanadensare. Hon bor i Toronto.
Hon har en Ford. Känn dig som hemma, spisen värmer upp långsamt.
Det gör inget. Jag har helgpermis.
Inte den stolen. Den stöttar bjälken som stöttar taket.
Sätt dig på sängen.
Det blir bara mer och mer gemütlich. Är du gift?
Hur så?
Åh, den... Nej, jag är inte gift.
Jag bär den när jag jobbar. Den håller männen på avstånd.
-Det fungerade inte i kväll. -Nej, det var illa i kväll.
Men det börjar arta sig.
Var är kaffet?
Finaste brasilianska blandningen. Fältmarskalk Montgomery dricker det.
Är det en rimlig kurs?
Mycket rimlig.
Vill ni köpa hela burken?
Ja?
-Har du socker? -Jag kan behöva lite.
Mjölk?
Visst.
Mjölk, socker...
Det är ett nöje att göra affärer med dig.
Jag har även kakor, äggpulver,
-bacon, marmelad... -Jag har inte råd med allt.
Du kan köpa det på avbetalning.
Jag är hemskt ledsen. Nu har du inget tak.
-Jag kan fixa det. Jag är rätt duktig. -Varför det? Det regnar inte.
-Gjorde du illa dig? -Jag har ont i huvudet.
Jag kan fixa det.
Jag är rätt duktig.
Jag hade helgpermis och en månadslön på fickan.
Hon hade redan en vigselring.
Just det. Vi gifte oss och flyttade hit.
Det var underbart. Jag hyrde en liten lya på Edgware Road.
Hon grät av lycka när hon såg den.
Inte undra på. Hon hade tak över huvet och ett brittiskt pass.
Hon älskar mig. Det kommer ni att förstå när hon vittnar.
Jag kommer inte att kalla henne som vittne.
Inte? Varför inte?
Hon förstår inte våra språknyanser.
Åklagaren kan få henne att försäga sig.
Det blir mr Myers. Han är inte att leka med.
Bäst vi går. Miss Plimsoll väntar i bilen med sina piller
och en termos ljummen choklad.
-Christine måste vittna. -Du måste lita på mig.
Jag är en elak och butter gubbe som hatar att förlora.
Låt oss önska varann lycka till.
Jag klarar det inte utan Christine. Jag är såld utan henne.
Rörande, eller hur? Hans tillit till frun.
Han är som en drunknande man som griper efter ett rakblad.
Leonard Stephen Vole, ni är anklagad för att
ha mördat Emily Jane French i London den 14 oktober.
Hur svarar ni, Leonard Stephen Vole?
Är ni skyldig eller icke skyldig?
Icke skyldig.
Ärade jurymedlemmar,
den häktade står anklagad för att den 14 oktober
ha mördat Emily Jane French.
Han har nekat till brottet.
Det är ert ansvar att avgöra, efter ni hört alla vittnesmål,
om han är skyldig eller inte.
Ärade jury, genom den ed ni har avlagt,
har ni svurit på att pröva målet på befintliga bevis.
Ni får inte påverkas av yttre omständigheter.
Åklagaren har ordet.
Tack, Ers Nåd. Ärade jury,
jag representerar åklagarsidan med min ärade kollega mr Barton.
Mina ärade kollegor sir Wilfrid Robarts och mr Brogan-Moore
representerar försvarssidan.
Ska vi missunnas sir Wilfrids stimulerande närvaro?
Jag kan försäkra er att sir Wilfrid är i domstolen.
Hans hälsa är nedsatt, men han infinner sig snart.
Ers Nåd, får jag uttrycka min beklagan över detta?
Ja, mr Myers. Ni får också fortsätta er sakframställan.
Tack, Ers Nåd.
Sakförhållandena är enkla och obestridda.
Den tilltalade lärde känna mrs Emily French, en kvinna på 56 år.
Hon var både vänlig och tillgiven mot honom.
På kvällen den 14 oktober
mellan klockan 21.30 och 22.00 blev mrs French mördad.
Vi har medicinska bevis för
att hon blev slagen med ett trubbigt föremål.
Det är vår sak att bevisa att Leonard Vole delade ut slaget.
Det är inte sant. Jag gjorde det inte!
Polisen kommer att vittna,
samt mrs Frenchs hushållerska Janet McKenzie,
medicinska experter
och den mördade kvinnans advokat, som upprättade hennes testamente.
Jag kallar kommissarie Hearne, kriminalpolisen, New Scotland Yard.
Det här är befängt. Jag får alltid halsbränna inför en rättegång.
240/130. Du borde inte ens vara här.
-Jag borde vara i rättssalen. -Sprutan.
Var nu en tapper pojke.
Jag härstammar faktiskt från en släkt av krigare
som kan spåras tillbaka till Rikard Lejonhjärta.
En kalciumspruta om dan och lugnande medel varje timme.
Jag ställer klockan.
Vid andtäppa, lägg en nitroglycerin- tablett under tungan...
Nu räcker det, doktorn. Domaren lär be om ett salivprov.
Jag tar med mig termosen, så jag har nåt att skölja ned pillren med.
Få se. Det skulle inte förvåna mig om han ersatt chokladen med konjak.
Det är choklad. Jag ber om ursäkt.
Om du var kvinna skulle jag ge dig på nöten.
Ta hand om den här, Carter.
Jaga inte upp er i rättssalen.
Ja, doktorn.
Tänk på blodtrycket.
Jag klarar mig fint. Jag har både piller och choklad.
Kom, Carter.
Att döma av kroppstemperatur och andra faktorer
inträffade mordet mellan klockan 21.30 och 22.00,
cirka en halvtimme innan hushållerskan ringde oss.
Hon dog ögonblickligen av ett slag från ett trubbigt föremål.
-Gjorde hon motstånd? -Det fanns inga tecken på det.
Antyder det att mördaren överraskade mrs French?
Jag måste protestera, Ers Nåd.
Min ärade kollega använder ordet "mördaren".
Vi vet inte om angriparen var en man eller kvinna.
Det kan lika gärna röra sig om en mörderska.
Sir Wilfrid kom precis i tid för att bestrida ert ordval.
-Var god formulera om frågan. -Ja, Ers Nåd.
Kommissarien, är det er åsikt att angriparen,
oavsett dess kön, överraskade mrs French?
Ers Nåd, jag är överraskad över
att min ärade kollega ber vittnet om en åsikt och inte om fakta.
Just det. Bättre kan ni.
Ers Nåd, jag hoppar över frågan. Är det bättre?
Mycket bättre.
Tystnad!
Kommissarien, låt oss fortsätta.
Efter ni fastställt dödsorsak och tidpunkt, vad gjorde ni då?
Vi sökte igenom huset och letade efter fingeravtryck.
-Vilkas fingeravtryck hittade ni?
Janet McKenzies och några som senare visade sig tillhöra Leonard Vole.
-Inga andra? -Inga andra.
Och rummet såg ut som om någon hade brutit sig in?
Ja. Rummet var uppochnedvänt och fönstret krossat nära haken.
Det var glas på golvet och utanför huset.
Det hade inte funnits glas utanför om fönstret krossats från utsidan.
Menar ni att nån försökte få det att se ut som inbrott?
Protest! Min ärades kollega lägger ord i vittnets mun.
Om han insisterar på att svara sina egna frågor,
är vittnets närvaro överflödig.
Alldeles riktigt. Eller hur, mr Myers?
Ja, Ers Nåd.
Fastställde ni om något saknades från huset?
Enligt hushållerskan saknades ingenting.
Enligt er erfarenhet, brukar inbrottstjuvar
-ge sig av utan att ta något? -Nej, sir.
-Lade ni beslag på en kavaj? -Ja, sir.
Den där kavajen?
-Ja, sir. -Bevisföremål P1.
Var hittade ni den?
I den tilltalades lägenhet. Labbet synade den efter blodfläckar.
Hittade de några?
Ja, men någon hade försökt tvätta bort dem.
Vilka tester gjordes?
De avgjorde om det var människoblod
och fastställde blodgruppen.
Lyckades de fastställa den?
Ja, sir. Den var O.
Fastställde ni även den döda kvinnans blodgrupp?
-Ja, sir. -Vad kom ni fram till?
Hon hade samma blodgrupp.
Tack, kommissarien. Inga fler frågor.
Ni sa att ni enbart hittade avtryck som tillhörde mrs French,
Janet McKenzie och Leonard Vole.
Enligt er erfarenhet, brukar en tjuv lämna avtryck
-eller bära handskar? -Handskar.
Så avsaknaden av avtryck vid ett inbrott förvånar er inte?
Kan inte tjuven ha brutit sig in i ett förmodat tomt hus,
ertappats av mrs French, slagit henne,
gripits av panik och flytt utan att ha tagit något?
Det är omöjligt att sätta sig in i en inbillad tjuvs tankar.
Vare sig han bär handskar eller inte.
Låt oss inte förmoda, utan hålla oss till fakta.
När ni förhörde den tilltalade om fläckarna på hans kavaj,
uppvisade han inte då ett nyläkt sår på handleden,
-och sa att han skurit sig? -Ja, sir.
Uppgav inte hans fru samma sak?
-Jo, men efter... -Ett ja eller nej räcker.
Visade hon dig en kniv
och sa att hennes man hade skurit sig när han skar bröd?
-Ja, sir. -Jag ber er att undersöka kniven.
Känn på eggen. Försiktigt.
Håller ni med om att den är sylvass?
-Ja, sir. -Om den skulle tillfoga skada,
skulle man då inte blöda ymnigt?
Ja, sir.
Ni uppgav att blodet på den tilltalades jacka analyserades,
liksom mrs Frenchs blod, och att båda var blodgrupp O.
-Det stämmer. -Om de har samma blodgrupp,
så kan fläckarna ha uppkommit i den olycka som han beskrev.
Ja, sir.
Undersökte ni den tilltalades blod, kommissarien?
Nej, sir.
Jag har ett intyg här
som visar att Leonard Vole är blodgivare.
Hans blodgrupp är O.
Tack, kommissarien.
Säg att kniven tillfogade såret på handleden,
finns det något som visar om det var en olycka
eller om det var självförvållat för att förklara blodfläckarna?
Ers Nåd...
Jag tar tillbaka det. Ni kan lämna båset.
Vi kallar Janet McKenzie.
Jag svär att säga sanningen,
enbart sanningen och inget annat än sanningen.
Pillret!
-Heter ni Janet McKenzie? -Ja, det heter jag
-När kom ni till London? -Det var för 28 år sen.
-Var bor ni? -Nu när mrs French är död,
bor jag hos min systerdotter på 19 Glenister Road.
Var ni mrs Frenchs sällskapsdam och hushållerska?
Jag var hushållerska. Jag har ingen åsikt om sällskap.
Stackars arbetsskygga satar.
Jag menar att ni stod på vänskaplig fot med varann.
Ja, jag månade om henne i tio år.
Hon litade på mig. Jag satte stopp för mycket tok.
Berätta med era egna ord om vad som hände kvällen den 14 oktober.
Jag skulle hälsa på min systerdotter på Glenister Road,
en promenad på fem minuter. Jag gick hemifrån halv åtta.
Jag hade lovat att ta med mig ett klänningsmönster.
-Är den här nödvändig? -En utmärkt fråga.
Men den har installerats på skattebetalarnas kostnad,
så låt oss dra fördel av den. Var god fortsätt.
Väl där, insåg jag att jag glömt mönstret.
Så efter maten gick jag hem för att hämta det.
Jag var tillbaka 21.25. Jag gick upp på mitt rum.
Jag råkade höra att den tilltalade och mrs French samtalade.
Nej, det var inte jag. Det var inte min röst.
De skrattade och pratade.
Det angick inte mig, så jag hämtade mitt mönster.
Låt oss vara exakta när det gäller tiden.
Sa ni att ni kom hem klockan 21.25?
Ja. Mönstret låg vid min klocka så jag lade märke till tiden.
-Den var 21.25 -Fortsätt.
Jag återvände till min systerdotter. Hon blev så förtjust över mönstret.
Överförtjust. Jag gick hem klockan 22.40.
Jag gick in i salongen för att höra om frun önskade nåt
innan hon gick och lade sig.
Och där låg hon, död. Allt var en enda röra.
Trodde ni att det hade skett ett inbrott?
Ers Nåd, jag måste protestera.
Jag tillåter inte att den frågan besvaras, mr Myers.
Miss McKenzie, visste ni att Leonard Vole var en gift man?
Nej. Frun i huset visste inte heller det.
Jag protesterar.
Det är bara Janet McKenzies antaganden.
Fick ni intrycket av att mrs French trodde att Leonard Vole var ungkarl?
-Har ni belägg för det? -Böckerna som hon beställde.
Om baronessan Burdett-Coutts liv och den om Disraeli och hans fru.
Båda handlar om kvinnor som gifte sig med yngre män.
-Jag vet vad hon hade i kikarn. -Vi kan inte godkänna det.
Varför inte?
Ärade jury, en kvinna kan läsa Disraelis liv
utan att ha avsikt att gifta sig med en yngre man.
Kände ni till innehållet i mrs Frenchs testamente?
Hon upphävde sitt gamla testamente och upprättade ett nytt.
Jag hörde när hon ringde sin advokat.
Han var där. Den tilltalade, menar jag.
Hörde ni att de diskuterade hennes nya testamente?
Hon ville ge honom alla sina pengar,
eftersom hon inte hade några nära släktingar.
-När ägde detta rum? -8 oktober.
En vecka före mordet.
Tack. Det avslutar mitt förhör.
Inte än, miss McKenzie.
Kan ni...? Tack.
Miss McKenzie, ni har talat om två testamenten.
I det gamla testamentet, skulle inte ni få det mesta av mrs Frenchs tillgångar?
Det stämmer.
Men i det nya testamentet, förutom ett årligt underhåll till er,
så var förmånstagaren Leonard Vole.
Det vore fel om han får så mycket som en penny.
Det är förståeligt att ni är avogt sinnad mot den tilltalade.
Jag är inte avogt sinnad mot honom.
Han är en riktig kanalje, men jag är inte avogt sinnad mot honom.
Jag antar att ni känner som ni gör för att han kostat er ett arv.
-Jag har aldrig gillat honom. -Er uppriktighet är uppfriskande.
På kvällen den 14 oktober,
hörde ni den tilltalade och mrs French samtala.
-Vad talade de om? -Jag hörde inte vad de sa.
Hörde ni bara röster?
-Mumlande röster? -De skrattade.
Vad får er att tro att det var Voles röst?
-Jag känner igen hans röst. -Dörren var stängd, inte sant?
-Det stämmer. -Ni skulle hämta mönstret,
så ni gick snabbt förbi den stängda dörren,
ändå är ni säker på att det var hans röst?
Jag var där länge nog för att höra vad jag hörde.
Ni antyder väl inte att ni tjuvlyssnade?
Det var han. Vem annars?
Ni ville att det skulle vara han. Det är så ni är funtad.
Hände det att mrs French tittade på teve om kvällarna?
Ja, hon tyckte om en bra pjäs.
Kan det inte ha varit teven ni hörde när ni gick förbi dörren?
En mans och kvinnas röster?
Det var en romantisk pjäs på teve den kvällen.
-Det var inte teven. -Varför inte?
För tv-apparaten var inlämnad på reparation den veckan.
Tystnad!
Märkligt... Det är inte dags än.
Om min ärade kollega inte har fler frågor...
Jag är inte klar än.
Ni är väl registrerad hos försäkringskassan?
Ja, jag betalar 4 shilling och 60 pence i veckan.
Det är mycket pengar för en arbetande kvinna.
Jag tror säkert många håller med.
Miss McKenzie, ansökte ni nyligen om...
...en hörapparat?
Om vadå?
Jag protesterar mot frågemetoden.
Jag ska upprepa frågan.
Jag frågade er med normal röst, hörbar för alla i rättssalen,
om ni ansökt om att få hörapparat?
Ja.
-Har ni fått den? -Inte än.
Ändå hävdar ni att ni gick förbi en dörr, som är av gedigen ek,
och hörde röster, och är beredd att svära på att ni kunde urskilja...
...Leonard Voles röst.
Vem?
Inga fler frågor.
Ni kanske kan hjälpa mig, Ers Nåd.
Jag ansökte för sex månader sen, men jag har inte fått den än.
Kära miss McKenzie, med tanke på allt struntprat nuförtiden,
går ni inte miste om mycket. Ni kan lämna båset.
Vi kallar poliskonstapel Jeffries.
Jag svär att säga sanningen,
enbart sanningen och inget annat än sanningen.
RÄTTEGÅNGEN MOT VOLE INNE PÅ TREDJE DAGEN!
Mr Myers, avslutar det er sakframställan?
Nej, Ers Nåd. Jag vill kalla ett sista vittne, Christine Helm.
Jag svär att säga sanningen,
enbart sanningen och inget annat än sanningen.
Jag protesterar å det yttersta
att detta vittne kallas, då hon är den tilltalades hustru.
Jag vill påpeka för min kollega
att jag inte kallat mrs Vole, utan mrs Helm.
-Är Christine Helm ert riktiga namn? -Ja.
Men ni har levt som den tilltalades hustru?
-Ja. -Är ni hans hustru?
Nej.
Vi genomgick en vigselceremoni, men jag hade redan en man.
-Han lever fortfarande. -Det är inte sant.
Vi har bevis på att vittnet och den tilltalade är gifta,
men finns det bevis på ett tidigare äktenskap?
Det tidigare äktenskapet är i själva verket väldokumenterat.
Mrs Helm, är detta ett vigselbevis mellan er själv och Otto Ludwig Helm,
för en ceremoni som ägde rum i Breslau den 18 april 1942?
Ja, det är mitt vigselbevis.
Jag ser inget skäl till att hon inte kan vittna.
Är ni villig att vittna mot den man som ni kallar er make?
Ja.
Ni uppgav för polisen att kvällen för mordet,
gick Leonard Vole hemifrån kl 19.30 och återvände 21.25.
Kom han verkligen hem kl 21.25?
Nej, han kom hem 22.10.
Vad säger du, Christine? Det är inte sant!
Tystnad!
Tystnad i salen!
Ni får snart chansen att vittna till ert eget försvar.
Presto parlare con la vostra difesa.
Så Leonard Vole kom hem klockan 22.10.
-Vad hände sen? -Han var andfådd och uppjagad.
Han tog av sig rocken och granskade ärmuppslagen. Han bad mig tvätta dem.
-De var blodiga. -Fortsätt.
-Jag frågade vad han gjort. -Vad svarade han?
Han sa: "Jag dödade henne."
Varför ljuger du? Varför hittar du på saker?
-Vilken vidrig kvinna. -Hon är ondskan själv.
Om försvaret önskar, kan vi ta en kort paus,
så att den tilltalade kan samla sig.
Ers Nåd är mycket vänlig, men låt vittnet fortsätta.
Vi är alla gripna av denna skräckhistoria.
Det vore olidligt att behöva vänta på upplösningen.
Fortsätt, mr Myers.
När han sa att han mördat henne, visste ni då vem han åsyftade?
Han menade kvinnan som han brukade besöka.
När ni förhördes av polisen, sa ni att han kom hem 21.25.
Leonard bad mig säga det.
-Varför har ni ändrat er utsago? -Jag kan inte fortsätta ljuga.
Jag gjorde som han ville för att visa min tacksamhet.
Han gifta sig med mig och tog med mig hit.
Jag gjorde som han ville för att jag var tacksam.
Inte för att ni älskade honom?
Jag har aldrig älskat honom.
Var det av tacksamhet som ni gav honom alibi?
Just det.
-Men nu har ni ångrat er? -Ja, för det gäller mord.
Hon var en oförarglig toka. Han gör mig till medbrottsling.
Jag kan inte gå ed på att han var hemma när mordet skedde.
Jag kan inte göra det!
Så detta är sanningen?
Att Leonard Vole kom hem klockan 22.10,
med blod på rockärmarna, och sa att han dödat henne?
Det är sanningen.
Bedyrar ni att det är sant?
Det är sant.
Tack.
Mrs Vole eller mrs Helm... Vilket föredrar ni?
Det kvittar.
I det här landet tar vi allvarligt på äktenskapet.
När ni först träffades i Hamburg
-ljög ni om ert civilstånd. -Jag ville lämna Tyskland.
Ni ljög, eller hur? Ja eller nej.
-Ja. -Tack.
Ljög ni för myndigheterna när ni skulle gifta er?
Jag berättade inte sanningen för myndigheterna.
-Ljög ni för dem? -Ja.
Och under vigseln, när ni svor att älska honom i nöd och lust,
-var det också en lögn? -Ja.
Och när polisen förhörde er om denna eländiga man,
som trodde att han var gift och älskad, så sa ni...
Vad han ville jag skulle säga.
Ni sa att han kom hem klockan 21.25,
men nu påstår ni att det var lögn?
Och när ni sa att han skurit sig i handleden, så ljög ni?
-Ja. -Och i dag har ni ändrat er utsago.
Om ni ljög då, hur vet vi att ni inte ljuger nu?
Eller är ni helt enkelt en mytoman?
Det andra pillret. Under tungan.
Ers Nåd, får min ärade kollega förolämpa vittnet?
Mr Myers, brottet är belagt med dödsstraff,
så försvaret bör få ta ut svängarna en aning.
Får jag också påminna min kollega om
att hans vittne har ljugit så många gånger,
att Bibeln borde ha hoppat ur hennes hand när hon avlade eden.
Det är knappast värt att fortsätta förhöra henne.
Det var allt, Frau Helm.
Mrs Helm, förstår ni innebörden av ordet "mened"?
-Det heter Meineid på tyska. -Det betyder att ljuga under ed.
Är ni medveten om att straffet för mened är fängelse?
Ja, det är jag.
Med det i åtanke, frågar jag er ännu en gång om ert vittnesmål
är sanningen och inget annat än sanningen?
Så sant mig Gud hjälpe.
Det avslutar vår sakframställan, Ers Nåd.
-En näsduk? -Ja, tack.
Det är min första mordrättegång. Det är förskräckligt.
Sir Wilfrid, vill försvaret göra sin sakframställan?
Ers Nåd och jurymedlemmar,
åklagarsidan har mycket skickligt anfört sin sak mot Leonard Vole,
ett mål som enbart bygger på indicier.
Bland vittnena har ni hört kommissarie Hearne,
som har yttrat sig ojävigt, vilket han alltid gör.
Han har anfört sin smarta teori om hur mordet gick till.
Om det är teori eller fakta, får ni själva avgöra.
Ni har även hört Janet McKenzie,
en hängiven hushållerska som drabbats av två svåra förluster.
Först dog frun i huset,
sen gick hon miste om ett arv på 80 000 pund,
som hon hade räknat med.
Jag tänker inte kommentera hennes vittnesmål,
men jag vill uttrycka mitt djupaste deltagande.
Men det värsta av allt, åklagaren kallade ett helt oväntat vittne,
en Christine Helm, som den tilltalade räddade från hennes hemland.
Han försatte henne i säkerhet och gav henne sitt namn.
Jag protesterade, för en hustru kan inte vittna emot sin man.
Men det visade sig att deras äktenskap var olagligt.
Hennes vittnesmål måste därför godkännas och beaktas.
Vad det nu kan vara värt.
Det var åklagarens sakframställan. Nu är det försvarets tur.
Vi skulle kunna kalla vittnen som kan bedyra hans karaktär,
krigsmeriter och att han aldrig varit kriminell.
Men bara ett vittne kan bringa klarhet i denna tragiska gåta.
Den tilltalade själv.
Ärade jury, jag kallar Leonard Stephen Vole.
Jag svär att säga sanningen,
enbart sanningen och inget annat än sanningen.
-Är ni Leonard Stephen Vole? -Ja.
-Var bor ni? -620 Edgware Road.
Leonard Vole, mördade ni Emily French den 14 oktober?
-Nej. -Tack, det var allt.
Är ert förhör klart, sir Wilfrid?
Den tilltalade har lidit fasansfulla kval i tre dagar.
Jag vill att han ska vara skärpt inför min kollegas korsförhör.
Jag vädjar inte om ert medlidande.
Jag är övertygad om att den tilltalade klarar pärsen.
Hade ni något arbete när ni träffade mrs French?
-Nej. -Hur mycket pengar hade ni?
-Några pund. -Gav hon er pengar?
Förväntade ni er pengar?
Kände ni till att hon testamenterat 80 000 pund till er?
Nej.
När ni besökte mrs French för sista gången,
hade ni på er en trenchcoat och en brun hatt?
-Ja. -De här?
Ja, sir.
När försvaret försökte etablera ett alibi åt den tilltalade,
lät de cirkulera ett foto i hopp om att hitta ett vittne
som sett honom lämna mrs Frenchs hus och anlända hem
vid den tidpunkt han uppgett.
Dessa ansträngningar var fruktlösa.
Försvaret lär bli glada att höra att ett vittne har hört av sig.
Den tilltalade hade setts i den här rocken och hatten.
Han hade dock inte setts på kvällen för mordet utan en vecka tidigare.
Besökte ni inte en resebyrå på eftermiddagen den 8 oktober?
Och frågade ni inte hur mycket kryssningar kostade?
Än sen? Det är väl inget brott?
Inte alls. Många som har gott ställt åker på kryssningar.
-Men ni hade väl inte råd med det? -Jag hade dåligt ställt.
Ändå besökte ni resebyrån med en klängig brunett.
Hon beskrevs så.
Hon var mycket tillgiven och vägrade släppa hans arm.
Erkänner ni att ni hörde er för om lyxkryssningar?
Hur hade ni tänkt att betala för det?
-Jag vet inte. -Låt mig då påminna er.
Samma morgon hade ni hört att mrs French ändrat sitt testamente
och gjort er till förmånstagare.
Ni började planera hur ni skulle spendera pengarna.
Det stämmer inte.
Jag träffade en flicka. Jag minns inte hennes namn.
Vi tog några glas.
Vi gick förbi resebyrån och såg tjusiga affischer med palmträd.
De grekiska öarna eller nåt. Vi gick in och bad om broschyrer.
Mannen tittade snett på mig för jag såg lite sjabbig ut.
Jag förnärmades och frågade efter det mest lyxiga,
men jag låtsades bara.
Låtsades? Ni visste att ni skulle ärva 80 000 pund om en vecka.
Det stämmer inte. Det var barnsligt gjort,
men det var kul. Jag gick inte i mordtankar.
Var det bara en slump att mrs French dödades en vecka senare?
Jag dödade henne inte.
Varför skulle Christine Helm yttra det hon gjorde,
-om det inte var sant? -Jag vet inte varför min fru...
Varför kallar jag henne det? Hon ljuger så det står härliga till.
Hon verkade rätt sansad. Är vanvett allt ni kan föreslå?
Jag förstår det inte. Vad har hänt med henne?
Mycket slagkraftigt... Men vi håller oss till fakta.
Och faktum är att vi bara har ert ord att gå på.
Att ni gick från mrs French den tid ni påstår,
att ni kom hem 21.25 och att ni inte gick ut igen.
Någon måste ha sett mig på gatan.
Man hade trott det. Men den enda som såg er komma hem den kvällen,
sa att klockan var 22.10 och att du hade blod på händerna.
-Jag skar mig. -Ni gjorde det med avsikt.
Jag gjorde ingenting. Ni försöker ge sken av motsatsen.
Ni kom hem klockan 22.10.
Nej! Ni måste tro mig.
Ni mördade Emily French.
Nej!
Jag har aldrig mördat nån.
Det här är en mardröm. En hemsk mardröm.
God kväll, sir Wilfrid. Hur gick det i dag?
Jag är från skräddaren. Ni måste prova era bermudashorts.
Vad?
-Dra på er dem. -Jag är mitt uppe i en mordrättegång.
Den är över i eftermiddag och båttåget går inte förrän 21.40.
Du måste veta min storlek, såsom ni stuckit min kropp.
Upp med er! Det är dags för ett ljummet bad och er spruta.
Och vi måste packa.
Varför har de bokat båtbiljetter? Juryn kan överlägga i flera dar.
Inte den här gången. Det är ett solklart fall.
Ingen gillade Frau Helm.
Men de trodde henne. De gillade Vole, men trodde honom inte.
Det där med resebyrån hjälpte knappast. En cigarr?
-Tror ni att hon ljög? -Tror inte du det?
Jag är inte helt säker.
Jag är det. Hon ljög, vare sig det kallas Meineid eller mened.
Frågan är varför. Vad har hon i kikarn?
Ni får inte jaga upp er under er slutplädering.
-Ni måste tänka på hälsan. -Han har rätt.
Spara på batterierna. Det är inte ert sista mål.
Jo, det är det. Men till dess är jag fortfarande advokat.
Min klients liv står på spel. Hans liv är det enda viktiga.
Han förtjänar min bästa insats.
Kan jag inte stå upp och plädera, ska jag göra det sittande.
Får jag andnöd, tar jag ett piller eller hela burken.
-Ja? -Bor sir Wilfrid Robarts där?
-Ja. -Låt mig tala med gubben.
-Vem är de som talar? -Strunt i det. Få tala med honom.
Det går tyvärr inte. Vad gäller det?
Jag har nåt att sälja.
Vad säger ni?
Lita på mig, han vill köpa det.
Det gäller Leonard Vole.
Den där tyska frun.
Jag har bevis mot henne och det är till salu.
Detta är Wilfrid Robarts. Vad gäller det?
Hejsan, raring.
Vad sa ni om mrs Leonard Vole?
Jag säger det inte bara, jag har det svart på vitt.
-Vadå? -Hör på, raring...
Jag är i baren på Euston Station.
Jag är här i en halvtimme till, sen går mitt tåg.
Kom hit om ni vill veta mer om den tyska slampan.
Vad vet ni om henne?
Inte på telefon. Pallra dig hit och ta med dig gott om pengar.
Ett ögonblick!
Nonsens! Nån fyllkaja. Alla mordrättegångar har dem.
Stationen inom en halvtimme. Nåt tips om mrs Vole.
Rappakalja.
Jag är för gammal och sjuk för sånt här.
-Kom, Mayhew. -Vart ska vi?
Euston Station! Var annars?
Nu, sir?
Strax.
Cigarr.
Vart ska ni?
Ert bad, er massage, er middag, er spruta!
Tack, miss Plimsoll.
-Är ni sir Sir Wilfrid? -Jo, det är jag.
Kände inte igen er utan peruk. Ni är så tjusiga i era peruker.
Jag pratar inte med er båda.
Mr Mayhew, Leonard Voles advokat.
-Då så. -Och ni heter?
Det kvittar. Jag skulle ändå inte uppge mitt riktiga namn.
Ta ett glas, grabbar. Whisky till herrarna.
Vad har ni för upplysningar?
Inser ni att ni är förpliktad att vittna om det?
-Lägg av. Har ni pengarna? -Vad har ni?
Brev som den tyska frun skrev. Det är vad jag har.
-Brev till den tilltalade? -Var inte löjlig.
Hon lurade den stackars saten. Breven bevisar det.
Om vi får se breven, kan vi avgöra om de är relevanta.
Jag förväntar mig inte...
Då så, jag förväntar mig inte att ni ska handla i blindo.
Om breven rentvår grabben, så ger ni mig 100 pund.
Om de kan hjälpa försvaret, erbjuder jag 10 pund.
Några ynka pund för värdefull information?
Ta bort glasbiten från ögat. Adjö!
Om de kan rentvå min klient, är 20 pund en skälig summa.
50 och det är ett kap... Om ni nu är nöjd med dem.
-40 pund. -Kör till.
Här... En fin liten hög.
Hur vet vi att de är äkta?
Hon skrev dem. Inget mygel här inte.
Hoppas hon åker dit så det ryker om det.
Jag känner igen hennes handstil. Det verkar äkta.
Du milde! Se här...
Fina grejer, eller hur?
-Det finns ett som är bättre. -Hur kom ni över de här?
Än sen? Bara hon får vad hon förtjänar.
Vad har ni emot henne?
Jag ska ge er nåt att drömma om.
Vill ni kyssa mig, raring?
-Jag trodde väl inte det. -Gjorde Christine Vole det där?
Inte hon, utan min pojkvän. Han var yngre, men jag älskade honom.
Hon inledde en affär med honom, och en dag försvann han.
Jag ertappade dem. Jag sa vad jag tyckte och han skar mig i ansiktet.
-Gick ni till polisen? -Jag? Knappast.
Det var hennes fel. Hon stal honom från mig.
Nu kan jag äntligen ge igen.
Jag beklagar. Här har ni fem pund till.
Lurade ni mig? Jag vet att jag var för snäll.
Vilken kallhamrad människa. Läs det här.
Otroligt...
Vi behöver adressatens fullständiga namn, miss...
Var är hon?
På tåget, antar jag. Hon vill väl inte bli skuren i andra kinden.
En till, sir?
Bra idé.
Tystnad!
Stå upp.
Alla som har något att anföra inför domare
med rätt att pröva och döma brott,
vilka faller inom brottsmålsdomstolen,
må träda fram nu. Gud bevare drottningen.
Då försvaret enbart kallat ett vittne, den tilltalade,
har de rätt att plädera sist.
Mr Myers, låt oss höra åklagarens slutplädering.
Ers Nåd och jurymedlemmar, jag ska fatta mig kort,
för jag anser att målet mot Leonard Vole är så solklart,
att en fällande dom är det enda möjliga. Jag ska snabbt sammanfatta...
Ni får börja om, mr Myers,
om nu sir Wilfrid är intresserad av vår förhandling.
Ja, det är jag. Statens slutplädering är överilad.
Vi vill återuppta målet och återkalla ett vittne.
Jag protesterar å det yttersta.
Jag har kommit över förbluffande bevis.
Det finns inget prejudikat på detta.
Jag räknade med er detta och kan ge exempel på precedensfall.
Staten mot Stillman, appellations- domstolens rättsfallssamling från 1926
på sidan 463.
Och Staten mot Porter, volym ett, överrättens rättsfallssamling
1942 på sidan 153.
Och slutligen Staten mot Sullivan då detta togs upp,
vilket Ers Nåd lär minnas, eftersom ni var åklagare.
Jaså? Just det, inför domare Swindon.
-Vilka är de nya bevisen, sir Wilfrid? -Brev, Ers Nåd.
Brev skrivna av Christine Helm.
Ers Nåd, vi vidhåller vår protest.
Om jag minns rätt, så bifölls er protest i målet Staten mot Sullivan.
Ni minns fel, mr Myers.
Min protest avslogs av domare Swindon.
Som er görs nu, av mig.
Vi kallar Christine Helm.
Om du fortfarande har tvivel, slår jag gärna vad om en ask cigarrer.
Mrs Helm, inser ni att ni fortfarande är edsvuren?
Ja.
-Känner ni en man vid namn Max? -Jag vet inte vad ni pratar om.
Det är en enkel fråga. Känner ni någon som heter Max?
Absolut inte.
Det är ett vanligt namn, ändå har ni aldrig känt någon Max?
Kanske i Tyskland, men för länge sen.
Ni behöver inte gå så långt tillbaka i tiden. Några veckor räcker.
-Vad har ni där? -Ett brev.
Jag påstår att ni den 20 oktober
-skrev ett brev... -Jag vet inte vad ni menar.
-...adresserad till Max. -Absolut inte.
Brevet var ett av flera som skickades till samma man.
Ni ljuger!
Ni verkar vara intim med denna man.
Hur vågar ni påstå det? Det är inte sant.
Jag är inte intresserad av innehållet, men något fångade mitt intresse.
"Min älskade Max, det har hänt nåt extraordinärt."
"Våra svårigheter lär vara över."
Det är bara en massa lögner.
Brevet är förfalskat. Det är inte ens mitt brevpapper.
-Inte? -Nej.
Jag använder blått brevpapper med mina initialer på.
Som det här?
Detta är en räkning från min skräddare för att par klädsamma bermudashorts.
Räven Wilfrid. Han lever upp till sitt namn.
Ni har varit vänlig nog att identifiera ert brevpapper.
Jag kan be en expert avgöra om det är er handstil.
Fan ta dig!
Lämna henne i fred.
Släpp ut mig härifrån!
Ge vittnet en stol.
Sir Wilfrid, kan ni läsa brevet för juryn?
"Min älskade Max, det har hänt nåt extraordinärt."
"Våra svårigheter lär vara över."
"Leonard är misstänkt för mordet på damen som jag berättade om."
"Bara jag kan ge honom alibi."
"Säg att jag vittnar att han inte var hemma vid tidpunkten för mordet,
att han kom hem med blod på ärmarna,
och att han erkände för mig att han mördat henne?"
"Han sa att han aldrig skulle låta mig lämna honom."
"Men om detta går i lås, kommer han att lämna mig
för de kommer att föra bort honom för gott."
"Jag blir fri och därmed din."
"Jag räknar timmarna tills vi förenas. Christine."
Kan ni återvända till vittnesbåset?
Jag upprepar frågan. Skrev ni det här brevet?
Säg att du inte skrev det. Jag vet att du inte gjorde det.
Svara på min fråga. Skrev ni brevet?
Innan ni svarar,
ska ni veta att straffet för mened är oerhört strängt.
Om ni redan har begått mened i denna rättssal,
bör ni inte förvärra saken.
Men om brevet inte skrivits av er,
bör ni uppge det nu.
Jag skrev brevet.
Och det, Ers Nåd, avslutar vår sakframställan.
Vad är mest åderförkalkat? Ert huvud eller era artärer?
-Ni måste sluta utmana ödet. -Vi är packade och klara.
-Hoppas inte juryn tar hela dan på sig. -Instämmer.
-Gratulerar. Här är era cigarrer. -Inte än.
Seså, det är över. Snyggt och prydligt.
-Vad är det? -Det är lite för prydligt
och alldeles för symmetriskt. Det är felet.
-Juryn är tillbaka. -Ni oroar er väl inte för utslaget?
Det är inte deras omdöme som oroar mig, utan mitt.
Då går vi.
Var är min peruk?
Vi ber den tilltalade att stå upp.
Ärade jury, har ni enats om ett utslag?
Ja.
Finner ni den tilltalade, Leonard Stephen Vole,
skyldig eller icke skyldig till mordet på Emily French?
Icke skyldig, Ers Nåd.
Tystnad!
Leonard Stephen Vole, ni har befunnits icke skyldig
till mordet på Emily French den 14 oktober.
Ni är härmed fri och kan lämna rätten.
Alla som hade något att anföra inför våra domare
med rätt att pröva och döma brott,
vilka faller inom brottsmålsdomstolen, får nu lämna salen.
Tack. Vi får prata sen.
Tack för allt. Ni var lysande.
-Vi hade alla tur. -Ja.
Jag har era tillhörigheter, mr Vole. Ni är fri att gå.
"Mr Vole." Så lät det inte när de anhöll mig.
-Jag har er hatt och rock. -Vi går innan de ändrar sig.
För en timme sen hade han ena foten på schavotten
och den andra på ett bananskal. Är ni inte stolt?
Inte än. Schavotten är borta,
men det finns fortfarande ett bananskal under nåns fot.
-Din lögnhals! -Du borde spärras in!
Vänta här tills folket gått.
Tack.
Är ni klar? Miss Plimsoll väntar.
Låt mig dricka upp medan jag befinner mig utanför hennes domvärjo.
Ursäkta mig... Tack.
Jag trodde att ni britter var mer reserverade.
Jag ber om ursäkt för mina landsmän.
Jag har inget emot glåpord och sparkar.
Men det har gått en maska i mina strumpor.
Silkesstrumpor är ändå inte tillåtna i våra fängelser.
Blir jag fängslad?
Ni hörde domaren. Ni kommer att åtalas för mened,
-prövas och sättas i fängelse. -Inte på livstid, väl?
Om jag vore åklagare, skulle jag se till det.
Ni avskyr mig, eller hur? Som folket därute.
Tänk att ni avslöjade mig och räddade Leonards liv.
Den store sir Wilfrid Robarts har gjort det igen.
Men ni ska veta en sak. Ni hade hjälp.
Vart vill ni komma?
Ingenstans. Leonard är fri och vi gjorde det.
Ni sa att ingen jury skulle tro en tillgiven hustru,
oavsett hur mycket hon svor på hans oskuld. Det gav mig idén.
Vilken idé?
Att jag skulle vittna för åklagaren i stället.
Jag ville att ni skulle avslöja mig som en lögnare,
för bara då skulle de tro att Leonard var oskyldig.
Så nu vet ni hela historien, sir Wilfrid.
Jag ska ge er nåt att drömma om.
Vill ni kyssa mig, raring?
Jag misstänkte nåt, men inte det.
-Aldrig det. -Tack för komplimangen.
Det här var min viktigaste roll som skådespelare.
De där blåa breven...
De tog timmar att skriva. Det fanns ingen Max.
Leonard är min enda man.
Kunde ni inte ha litat på mig?
Varit uppriktig och hederlig? Vi hade vunnit.
Ni trodde att han var oskyldig.
Och ni visste att han var det. Jag förstår.
Nej, ni förstår inte alls.
Jag visste att han var skyldig.
Det kan inte vara sant!
Hör på. Han kom hem efter tio med blod på ärmarna.
Han sa att han dödat henne och tiggde om min hjälp.
Och ni räddade honom? En mördare?
Ni förstår inte.
Jag älskar honom.
Jag sa ju att hon var en duktig skådespelerska.
Jag visste att hon skulle hitta på nåt, men jag visste inte vad.
-Hon lurade er, eller hur? -Det var du som lurade mig.
Lugn. Vi båda klarade oss med livet i behåll. Var är era piller?
Du har gjort narr av rättssystemet.
Ni fick mig frikänd och jag kan inte prövas igen.
-Står det inte så i lagen? -Ni kan inte göra nåt nu.
Rättvisans skålar kan tippa åt endera hållet,
men till slut väger de jämnt. Det här lär stå er dyrt.
Vi behöver inte vänta. Jag kan betala nu.
Vad sägs om dubbelt arvode? Jag är ju en rik man nu.
Jag är inte knusslig av mig. Alla ska få nåt.
Janet McKenzie ska få sin hörapparat.
Och ni ska få en ny termos. I guld, om det finns såna.
Och när du prövas för mened, ska jag anlita den bästa advokaten.
Bara vi får vara tillsammans. Du anar inte vad jag lidit.
Att stå där i båset och säga att jag aldrig älskat dig.
Vad är det?
Båttåget går om tjugo minuter.
Det här är en ung dam som jag träffade under rättegången.
De försökte hålla mig borta från dig.
Vem är flickan?
Jag är hans flickvän.
Säg som det är.
Är det flickan som var med dig på resebyrån?
Flickan du knappt kände?
Just det. Jag vet allt om dig. Du är inte hans fru.
Du har aldrig varit det. Vi har känt varandra i månader
och vi ska åka på kryssning, precis som de sa i rätten. Berätta, Len.
-Ja, få höra. -Kom så går vi, Diana.
Nej! Inte efter vad jag gjort.
Var inte fånig. Jag räddade livet på dig.
Du räddade livet på mig. Vi är kvitt. Det är slut.
Lämna mig inte!
Du kommer att prövas för mened.
Passa dig så att det inte blir medhjälp till brott.
Och du vet vad det betyder.
Jag bryr mig inte. Låt dem pröva mig för mened, medhjälp eller...
-Ska vi gå? -Eller ännu hellre,
låt dem pröva mig för...
-Ring efter en läkare. -Det är för sent.
-Vad hände? -Hon dödade honom.
Hon avrättade honom.
Carter, var är bagaget?
Jag skickade det till stationen, och en taxi väntar på er.
-En enastående kvinna. -Ni kan hinna med båttåget.
Hämta bagaget och sänd iväg taxin.
Vi ska inte åka än, eller hur?
Tack, miss Plimsoll.
Kalla på Brogan-Moore och Mayhew.
Vi ska representera Christine Vole.
Ni glömde konjaken.
För att era vänner som ännu inte sett filmen ska njuta av den,
ber vi er att inte avslöja upplösningen på Åklagarens vittne.